«Нехай буде для тебе щодня, як новий»
Не оплакуй, смертний, вчорашніх втрат.
День сьогоднішній завтрашньою міркою не мерь.
Ні прийдешньої, ні минулої хвилини не вір.
Вір хвилині поточній, будь щасливий тепер!
Омар Хайям
За своєю природою люди схильні «плисти за течією», продовжуючи все, як є, за принципом «все само собою». Для деяких кінець звичного стає кінцем світу. Однак завтрашній день не обов'язково повинен бути копією дня сьогоднішнього. Він може відрізнятися від нього, як небо від землі. Ніщо не вічно під місяцем, і здається сьогодні непорушним, завтра може (зі своїх внутрішніх причин) ослабнути.
Чимало людей мають звичку жити не в сьогоденні: одні - в минулому, інші - в майбутньому. Психологи називають їх «застрягаючими особистостями». Одні шкодують про втрачені можливості і сумують про минулі дні, виношуючи образу і томлячись у переживаннях. Інші не встигають отримати насолоду від життя справжнього. Утікаючи від проблем реального світу, вони застрягають у своїх фантазіях і потаємних бажаннях. В результаті проблеми накопичуються як сніговий ком, який в один прекрасний день просто задавить. Тоді все одно доведеться їх вирішувати, але вже з великими зусиллями і напругою. Таке життя, крім страждань і розчарувань, нічого не приносить, та до того ж непомітно стає коротшим.
На думку мудреців, ми не у відповіді за минуле - його нам формувала Природа. Адже людина створена і знаходиться в цьому світі під впливом різних сил. З одного боку, природні сили, що діють всередині нього, з іншого - оточуючі. Ми навіть уявити собі не можемо, наскільки оточення, в якому ми росли, сформувало нас на все життя. Всередині нас «прошили» програму отримання, націлену на егоїстичний виграш. Тому минуле має залишитися за спиною, яким би воно не було, хорошим або поганим.
Як же відчути принадність життя і насолодитися нею повною мірою? Як вставати вранці з новою піснею в серце? Знаючі люди кажуть, що до цього потрібно готуватися з вечора, і частіше посміхатися. Посмішка діє на труднощі так само, як сонце на хмари - розганяє їх. Тому, як говорив барон Мюнхгаузен: «Посміхайтеся, панове, посміхайтеся!»
Все залежить від того, з якими думками засинаєш, про що думаєш перед сном. Зазвичай людина подумки зайнята своїми турботами, і той час, поки спить, тягнеться до цього. А прокинувшись вранці, це в ньому негайно відновлюється, і все повертається «на круги своя». У цьому вся проблема. Тому «нехай буде любов щоденною» (Роберт Рождественський). Адже любити - це означає, замість своїх бажань і прагнень, замість своїх цілей, прийняти бажання коханої людини і наповнити її бажання, устремління і цілі. А самого себе бачити лише як засіб для наповнення іншої людини.
Як же побачити властивість віддачі й любові, щоб взяти з нього приклад? Для цього необхідно розкрити програму, що існує в Природі. Вона впорядкувала всі свої частини так, що вони взаємно себе скасовують, враховуючи і рахуючись, один з одним. Завдяки цьому існує поняття «життя». На нашому рівні це називається любов'ю, на більш низькому щаблі - прийняттям в розрахунок, рівновагою. У будь-якому випадку, це завжди взаємність, з'єднання різних і навіть протилежних частин.
Не так давно в Австралії була помічена зграя диких дельфінів, які навчилися «ходити на хвості». Такому трюку водних мешканців навчають лише в дельфінаріях. Експерти припускають, що диких дельфінів навчила їхня подруга - самка Біллі, яку 20 років тому лікували в природному парку. Там вона могла спостерігати, як тренуються інші дельфіни. А вміння цих тварин переймати звички давно відомо. Фахівці кажуть, що це перший відомий випадок, коли дельфіни передають культуру поведінки з одного покоління в інше. Причому рухи, які вони виконують, не мають для них жодної користі. Вони просто розважаються таким способом. Це феномен єднання!
Взаємини висловлюють силу, що зв'язує їх. Комбінуючи і змінюючи зв'язки, люди потрапляють у новий, незвіданий світ і подорожують у ньому, переставляючи всередині себе всілякі властивості. Тоді життя сприймається як пошук, і ми розвиваємося, стаючи його дослідниками. Якщо ми самі пробуджуємо зорю, то вона стає бажаною, а не лякаючою.
Кожному з нас дана понад частинка віддачі і, віддаючи один одному, у зв'язку між нами осягається сила, що створила нас. Вона проявляється на виході з егоїзму, в єднанні з іншими за принципом «люби ближнього твого, як самого себе», коли прийняття чужих бажань стає більше, ніж своїх. У мірі нашого з'єднання - міра її розкриття. Це і є щоденне оновлення, новаторство. Як кажуть мудреці: «Щохвилини людина оновлюється».
Якщо кожна мить не розкривається нова «сторінка» в нашій книзі Життя, і ми не стаємо її «автором», потрібно хвилюватися, чому замість оновлення відчувається падіння в тваринне існування. Адже щоб розуміти цю книгу, розкрити її, потрібно «написати» цю розповідь життя у своєму серці, тобто на своїх бажаннях. Тоді з'явиться можливість бачити все в світлі розвитку, а не як вимушені кроки за браком вибору, крізь темряву.
У Книзі Зоар сказано: "Щасливі ті, хто спостерігає своє бажання, що відноситься до вищих таємниць, щоб йти шляхом істини. Про них написано: "А мудрі будуть сяяти, як сяють небеса і ведуть їх ноги по шляху справедливості, як зірки. Щасливі вони в цьому світі і в майбутньому. Ті, хто по-справжньому поєднаний з духовним, їх бажання веде вперед і розвиває. І тому, коли вони потім дивляться в своє бажання, знають вони вищі таємниці. Адже вони спостерігають прагнення своїх бажань і знають, як встановлюються нагорі вищі таємниці ".
Дослідження вчених показало, що досягнення таких цілей, як багатство, краса і слава, робить людину менш щасливою. Ці фактори не сприяють задоволеності життям. Щастя можна досягти, тільки якщо людина зростає як особистість, має міцні стосунки з коханими людьми і приносить користь суспільству. Люди, які прагнуть духовних цілей, фізично більш здорові. Вони відчувають більше позитиву, оскільки мають міцні соціальні зв'язки з близькими, відчуваючи набагато рідше ознаки стресу. Як бачимо, навіть егоїзм виграє від духовного наповнення!